Harvinainen Ahvenanmaalla, Lounais-Suomessa ja Hämeessä.
Varsi on haaraton–yläosasta haarova, lyhytkarvainen.
Lehdet ovat vastakkain, lähes ruodittomia, korvakkeettomia, ehyitä ja tasasoukan suikeita. Tukilehdet ovat puikeita, herttatyvisiä, kouruisia, kampamaisesti hampaisia, pitkä kärki on ehytlaitainen ja alaviisto.
Kukinto on tiivis, 4-särmäinen latvakukinto varren, joskus haarojenkin päässä. Kukat ovat kaksineuvoisia. Verhiö on neliliuskainen. Teriö on purppuranpunainen, noin 15 mm pitkä, kaksihuulinen, ylähuuli huppumainen, sivuilta litteä, alahuuli kolmiliuskainen, molemmat keltaisia, teriöntorvi pitkä, yleensä käyrä.
Hedelmä on soikea, litteä n. 10 mm pitkä kota.
Kukkii keski- ja loppukesällä (VII–VIII).
Kivikkoisilla rinnekedoilla, kuivahkoilla lehtoniityillä, tienvarsilla.
Pinkka e-learning: IPS-177 Fennoscandian flora - Maianthemum-Platanthera
Maitikat ovat 1-vuotisia puoliloisia, kuivuessa mustuvia. Lehdet ovat vastakkain, alemmat kapeita, ehytlaitaisia, kukkien tukilehdet ovat usein leveähköjä, tav. hampaisia – liuskaisia. Kukat ovat yksittäin tukilehtien hangassa tai kukinto on latvatähkä. Verhiö on 4-liuskainen. Teriö on keltainen tai punainen, usein pitkätorvinen, 2-huulinen, ylähuuli on sivuilta litteä.
Tähkämaitikan mantereisesta kokonaislevinneisyydestä huolimatta esiintyminen painottuu meillä lounaiseen saaristoon. Löytöpaikkoja on Ahvenanmaalla, Varsinais-Suomessa ja Etelä-Hämeessä. Ahvenanmaalla tähkämaitikka on harvinainen ja taantunut, mutta sen nykytila tunnetaan huonosti. Tuoreita, 2000-luvulla tehtyjä havaintoja on 26 paikalta Brändöstä, Finströmistä, Föglöstä, Kökarista, Lemlannista, Sottungasta ja Sundista. Lemlannin Nåtön luonnonsuojelualueella tähkämaitikalla on pieni 1–30 kukkivan yksilön kasvusto. Kökarista on 2000-luvulla löytynyt 11 kasvupaikkaa. Pelkästään Itä-Ahvenanmaan saaristokunnissa (Brändö, Kumlinge, Sottunga ja Kökar) on 55 tarkastamatonta 1900-luvun alkupuoliskolla löydettyä esiintymää. Saaristomereltä (Iniö, Houtskarija Nauvo) tunnetaan 2000-luvulta 13 esiintymää, Varsinais-Suomen Laitilasta kaksi ja Etelä-Hämeen Valkeakoskelta viisi. Manner-Suomessa on 35 tähkämaitikan esiintymää, jotka ovat hävinneet tai joiden tila on epävarma. Hävinneinä pidetään mm. Turun Ruissalon ja Katariinanlaakson, Paraisten Pexorin ja Naantalin Luonnonmaan kasvupaikkoja. Epävarmoja ovat mm. Pyhärannan, Uudenkaupungin, Laitilan, Maskun, Dragsfjärdinja Kustavin löytöpaikat.
Tähkämaitikka karttaa Atlantin rannikkoa, mutta sitä on tavattu harvinaisena esim. Britteinsaarilta. Idempänä lajia on Kaukasiassa ja Keski-Aasiassa asti. Tähkämaitikka kasvaa Pohjoismaiden eteläosissa ja Viron länsiosissa, mutta karttaa mereisimpiä osia. Luoteis-Venäjällä on muutamia löytöpaikkoja Äänisen rannoilla. Tähkämaitikka kuuluu mantereisen ilmaston eurosiperialaisten metsäarojen lajistoon.
Kukinto on varren, joskus haarojenkin latvassa, noin 3 cm, 4-särmäinen, tiheä. Tukilehdet ovat puikeita, herttatyvisiä, kouruisia, tiheä- ja terävänirhaisia, ylemmät osittain purppuranpunaisia, alemmat vihreitä; kärki pitkä, tasasoukka, ehytlaitainen, alaviisto. Teriö on noin 15 mm, käyrätorvinen, purppuranpunainen; huulet keltaisia. Melko usein punaväri puuttuu: tukilehdet ovat kellanvihreitä ja teriöt kalpeankeltaisia (f. alutaceum H. Post).
Kota on soikea, litteä; isoja, munanmuotoisia siemeniä on vain 2–4.
Kivikkoisilla rinnekedoilla, kuivahkoilla lehtoniityillä, kallionpengermillä.
Tähkämaitikan Ahvenanmaan esiintymistä kolme on luonnonsuojelualueilla: Kökarin Idö, Nåtön pohjoisosa ja Idholm Lemlannin Nåtön – Jungfruskärin luonnonsuojelualueella. Varsinais-Suomen esiintymistä kymmenen kuuluu Saaristomeren kansallispuistoon ja viisi sijaitsee yksityisillä luonnonsuojelualueilla. Valkeakosken esiintymät eivät ole suojeltuja, mutta siellä paikkoja on aika ajoin raivattu, niitetty ja laidunnettu lampailla, myös kulottamista on kokeiltu. Hoito on kuitenkin ollut epäsäännöllistä eikä ole taannut tähkämaitikan Etelä-Hämeen kannalle riittävää suojaa. Ahvenanmaan esiintymien nykytila tulee selvittää. Kaikki tähkämaitikan nykyesiintymät tulisi saada hoidon piiriin.
Muiden maitikoiden tapaan tähkämaitikka on puoliloinen. Keski-Euroopassa sen tiedetään loisivan usealla puulajilla, mm. tammella ja pähkinällä sekä erilaisilla ruohoilla, mutta ei heinillä. Tähkämaitikka on kalkinsuosija. Sitä kasvaa Ahvenanmaan ja Saaristomeren lämpimiltä kedoilta, hakamailta ja lehdesniityiltä. Usein seurana on kalkkiketojen lajistoa, kuten verikurjenpolvi (Geranium sanguineum), sikoangervo (Filipendula vulgaris), maarianverijuuri (Agrimonia eupatoria), mäkiminttu (Clinopodium vulgare), mäkimeirami (Origanum vulgare), karvakuisma (Hypericum hirsutum) ja käärmeenpistonyrtti (Vincetoxicum hirundinaria). Tähkämaitikan Suomen tiedossa olevien esiintymien yhteenlaskettu yksilömäärä on noin 8000 yksilöä, josta vajaa 6000 on Kökarissa ja vajaa 2000 Saaristomerellä. Etelä-Hämeen Valkeakosken esiintymässä laskettiin 363 yksilöä kesällä 2011. Yli tuhannen yksilön paikkoja oli 2000-luvulla Kökarin Idö ja Houtskarin Jungfruskär. Koska tähkämaitikan Ahvenanmaan tilanne on huonosti tiedossa, Suomen kokonaiskannan yksilöluku on edellä esitettyä valoisampi, mutta tuntematon. Tähkämaitikan kannanvaihtelut ovat suuria. Yksilömäärien ero perättäisten vuosien välillä voi olla lähes kymmenkertainen. Ilmeisesti alkukesän kova laidunpaine tai kesäkuun varhainen niitto on tähkämaitikalle haitaksi. Niinpä Nauvon Berghamnin tähkämaitikat löytyvät lampaiden ja nautojen voimaperäisesti jo alkukesästä laiduntamilta kedoilta ruusupensaiden alta, kivien välistä ja muista paikoista, jonne eläimen turpa ei ylety.
Lindgren, L. 2012: Teoksessa Ryttäri, T., Kalliovirta, M. & Lampinen, R. Julkaisijat Suomen ympäristökeskus ja Luonnontieteellinen keskusmuseo. Tammi. Helsinki. Piirainen, M. 2019: Orobanchaceae. - Retkeilykasvio 5. p. Käsikirjoitus.
Pinkka oppimisympäristö: PBIO-178 Suomen uhanalaiset kasvit - Hackelia-Oxytropis
Kukinto on varren, joskus haarojenkin latvassa, noin 3 cm, nelisärmäinen, tiheä. Tukilehdet ovat puikeita, herttatyvisiä, kouruisia, tiheä- ja terävänirhaisia, ylemmät osittain purppuranpunaisia, alemmat vihreitä, kärki pitkä, tasasoukka, ehytlaitainen, alaviisto. Teriö on noin 15 mm, käyrätorvinen, purppuranpunainen, huulet ovat keltaisia. Melko usein punaväri puuttuu, tukilehdet ovat kellanvihreitä ja teriöt kalpeankeltaisia (f. alutaceum H. Post).
Kota on soikea, litteä; isoja, munanmuotoisia siemeniä on vain kaksi–neljä.
Lindgren, L. 2012: Teoksessa Ryttäri, T., Kalliovirta, M. & Lampinen, R., Suomen uhanalaiset kasvit. Suomen ympäristökeskus ja Luonnontieteellinen keskusmuseo. Piirainen, M. 2019: Orobanchaceae. – Retkeilykasvio 5. p. Käsikirjoitus. Piirainen, M. 1998: Orobanchaceae. – Teoksessa Hämet-Ahti, L. ym., Retkeilykasvio 4 p. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo. Helsinki. Kääntönen, M. 1998: Tähkämaitikka (Melampyrum cristatum) – Keski-Hämeen viljelyseudun erikoisuus. – Lutukka 14(3): 74–79.
Pinkka e-learning: IPS-178 Threatened vascular plants of Finland - Hackelia-Oxytropis
Kasvupaikkoja on Ahvenanmaalla, Varsinais-Suomessa ja Etelä-Hämeessä.
Kukinto varren, joskus haarojenkin latvassa, noin 3 cm, nelisärmäinen, tiheä. Tukilehdet ovat puikeita, herttatyvisiä, kouruisia, tiheä- ja terävänirhaisia, ylemmät osittain purppuranpunaisia, alemmat vihreitä; kärki pitkä, tasasoukka, ehytlaitainen, alaviisto. Teriö noin 15 mm, käyrätorvinen, purppuranpunainen; huulet keltaisia. Melko usein punaväri puuttuu: tukilehdet ovat kellanvihreitä ja teriöt kalpeankeltaisia.
Pinkka e-learning: A Nordic vascular plants - Lychnis-Myrrhis
Creative Commons Attribution Noncommercial 4.0