Monivuotinen, kapealehtinen, löyhästi mätästävä tai yksittäisversoinen, pitkäjuurakkoinen ruoho.
Varret ovat pystyjä. Tyvitupet ovat vaaleanruskeat.
Lehdet ovat vartta lyhyempiä, 2–4 mm leveitä, jäykkiä, tummanvihreitä.
Kukinto on 3–10 cm pitkä, 3–6-tähkäinen, tav. nuokkuva. Tähkät ovat 15–35 mm pitkiä, liereitä. Ylin tähkä on joskus hieman nuijamainen ja sen tyvellä on muutama hedekukka. Alemmat tähkät ovat emikukkaisia. Tähkäsuomut ovat pullakon pituisia (2–3 mm), tummanruskeita, tav. hyvin lyhytotaisia, keskisuoni on vaalea. Alin tukilehti on kukintoa lyhyempi, litteä.
Pullakot ovat 2–3 mm pitkiä, munanmuotoisia, nystyisiä, selväsuonisia. Suuota on hyvin lyhyt, 2-hampainen.
Rannoilla, kosteilla niityillä, lettosoiden reunuksilla, ojissa.
Esiintyy harvinaisena Ahvenanmaalla ja Lohjalla.
Keski- ja Itä-Euroopasta Länsi-Siperiaan.
Erittäin uhanalainen (EN). Rauhoitettu. Uhanalaisuuden syynä ovat kosteikkojen ojitukset, laidunnuksen loppumisen ja rantojen rehevöitymisen aiheuttama umpeenkasvu, rakentaminen sekä aiempi niittyjen raivaus pelloksi. Kuten nuijasara (C. buxbaumii), mutta varsi hennompi ja latva usein hieman nuokkuva.
Sällsynt på Åland och i Lojo.
Mellersta och östra Europa till västra Sibirien.
Flerårig örtartad växt med lång jordstam. Strån ensamma eller i glesa tuvor.
Strå upprätt. Basala slidor ljust bruna.
Axsamling 3–10 cm lång, med 3–6 ax, vanligen nickande. Det nedersta stödbladet kortare än axsamlingen, platt. Ax 15–35 mm långa, trinda. De översta axet med få hanblommor nertill, ibland något klubblikt. Nedre axen är honax. Axfjäll 2–3 mm; av fruktgömmets längd, mörkbruna, vanligen kortspetsade, mittnerv ljus. Fruktgömmen 2–3 mm, äggformade, papillösa, med tydlig nervatur, näbb kort och har två tänder.
Nöt omgiven av fruktgömmet.
Blommar i maj–juni.
Stränder, fuktängar, vid kanten av rikkärr, diken.
En starkt hotad art (EN). Fridlyst. Hoten är främst dikning av våtmarker, upphörande bete, igenväxning av stränder på grund av eutrofiering, byggande samt att ängar blir odlingsmark. Lik klubbstarr (C.buxbaumii) men stråna inte lika styva och ofta något nickande.
Pinkka inlärningsmiljö: Exkursion till Åland - Järsö, Mariehamns stads friluftsområde
Sarojen kasvutapa vaihtelee yksittäisinä versoina kasvavista tiiviisti mätästäviin, monilla lajeilla on hyvin kehittynyt maavarsi, ja ne voivat muodostaa laajoja klooneja. Varsi on haaraton, lehdekäs, tav. 3-särmäinen. Lehtitupen suulla on kalvomainen kieleke. Kukinto on tähkä tai tähkämäinen, mykerömäinen tai röyhymäinen kerrannaiskukinto; osakukinnot ovat tav. tiheitä tähkiä. Kukka on tähkäsuomun suojassa, kehätön; hedekukka on 3-heteinen, emikukka pullomaisen esilehden, pullakon ympäröimä, 2- tai 3-luottinen; pullakon kärjessä on usein kapea suuota. Hedelmä on pullakon sisällä kypsyvä, litteä, 3-särmäinen tai liereä pähkylä. Risteymiä tavataan eräissä sararyhmissä suhteellisen yleisesti. Useimmiten risteymät syntyvät samaan sektioon kuuluvien lajien kesken. Risteymät ovat tav. tuntomerkeiltään kantalajiensa väliltä, kuitenkin usein näitä kookkaampia. Risteymien pullakot ovat tav. tyhjiä, eli siemeniä ei kehity. Eräissä ryhmissä risteymät ovat fertiilejä, tällöin syntyy monimutkaisia risteymien ja takaisinristeymien ryhmiä. Sarojen määritys on helpointa aloittaa alla olevalla kaavalla. 1 Kukinnossa vain 1 tähkä YKSITÄHKÄISET 1 Kukinnossa vähintään 2 tähkää >2 2 ( 1) Tähkät samanlaisia tai ainakin toisiaan suuresti muistuttavia >3 2 Tähkät erilaisia, emi- ja hedekukat pääosin eri tähkissä >4 3 ( 2) Luotteja 2; pullakot ja pähkylät tav. litteähköjä YHTÄLÄISTÄHKÄISET, 2-LUOTTISET 3 Luotteja 3; pullakot ja pähkylät 3-särmäisiä tai liereitä, tupet ja kukinnot usein voimakasvärisiä VALEYHTÄLÄISTÄHKÄISET, 3-LUOTTISET >Carex hartmaniorum 4 ( 2) Luotteja 2; pullakot ja pähkylät litteähköjä ERILAISTÄHKÄISET, 2-LUOTTISET 4 Luotteja 3; pullakot ja pähkylät 3-särmäisiä tai liereitä ERILAISTÄHKÄISET, 3-LUOTTISET
Patukkasara kuuluu pieneen valeyhtäläistähkäisten sarojen ryhmään. Latvatähkässä on hedekukkia ja kolmiluottisia emikukkia, hedekukat ovat tähkän alaosassa emikukkien alapuolella. Alemmat tähkät ovatemikukkaisia. Läheisestä nuijasarasta (C. buxbaumii) patukkasaran erottaa tähkien pitkänomainen, patukkamainen muoto. Lisäksi patukkasaran tähkäsuomuissa on leveä, vihreä keskisuoni. Lehdet ovat tummanvihreitä, nuijasaralla sinivihreitä.
Suomessa suurin osa patukkasaran kasvupaikoista sijaitsee Ahvenanmaalla. Lisäksi Lohjalla on yksi esiintymä ja yksi esiintymä on hävinnyt. Ahvenanmaalta on 13 löytöpaikkaa, mutta patukkasaraa on ilmeisesti ollut monin verroin enemmän. Useimmat tiedot ovat Eckeröstä. Lisäksi löytöjä on Finströmistä (1), Jomalasta (1), Lemlandista (3) ja Sottungasta (1). Vanhoja kasvupaikkoja ei yleensä ole kyetty enää löytämään, mutta 1990-luvulla löytyi muutamia ennen tuntemattomia esiintymiä. Patukkasaraa ei ehkä ole aiemmin osattu kunnolla tunnistaa. Tuoreempia, 1990- tai 2000-luvun havaintoja on Eckerön Storbystä (3) ja Kyrkobystä sekä Lemlandin Järsöstä ja Nåtöstä. Järsön kasvusto on ollut ennallaan vuosia, mutta vuonna 2011 siinä oli vain jokunen yksilö. Nåtön esiintymä on hävinnyt.
Patukkasaralla on laajahko levinneisyysalue Keski- ja Itä-Euroopasta Länsi-Siperiaan ja Bulgariaan. Länsi- ja Etelä-Euroopasta se puuttuu. Pohjoismaissa patukkasaraa kasvaa hajanaisesti Norjan ja Ruotsin eteläosissa sekä Tanskan itäosissa. Ruotsissa sitä on Itämeren saarilla ja muilla kalkkialueilla sekä melko laajalla Uplannista länsirannikolle ulottuvalla vyöhykkeellä. Patukkasara kasvaa myös Baltianmaissa. Kanadan itärannikon ainoa löytö lienee virhemääritys.
Varret ovat pystyjä, melko jäykkiä; tyvitupet ovat tummanpunertavia, usein ripsilaitaisia.
Lehdet ovat vartta lyhyempiä, 2–4 mm leveitä, jäykkiä, sinivihreitä, papillikkaita.
Rannoilla, kosteilla niityillä, lettosoiden reunuksilla, ojissa; kalkinvaatija.
Ennakoiva niitto. Lohjan esiintymä on suojeltu erityisesti suojeltavan lajin rajauspäätöksellä.
Patukkasaran ekologiaa luonnehtii kolme peruspiirrettä: kalkki, kosteus ja tulva. Kalkin vaatiminen näyttää kuitenkin olevan ominaista vain levinneisyysalueen pohjoisrajalla, koska Keski-Euroopassa patukkasaraa ei pidetä edes kalkinsuosijana. Ahvenanmaalta patukkasara on löydetty kosteilta niityiltä, rantaniityiltä, lettosoiden reunuksilta, luhtienreunametsistä ja tien ojasta, luultavasti aina läheltä merenrantaa. Kasvi ei kuitenkaan sietäne suolaista merivettä. Kaksi nykyisistä löydöistä on merenrannan läheisten kallioiden kosteissa, niittymäisissä painanteissa. Patukkasara kasvaa painanteen reunoilla rengasmaisena vyöhykkeenä. Lohjan hävinnyt esiintymä oli niityllä, nykyinen esiintymä on pellon ojassa. Ennen pellonraivausta paikka oli ilmeisesti Lohjanjärven rantaniittyä. Isot kasvustot ovat patukkasaralle tyypillisiä. Kasvi lisääntyy pääasiassa kasvullisesti. Lohjan kasvustossa ei näyttäisi muodostuvan siemeniä. Ahvenanmaalla kasvi tekee siementä.
Pykälä, J. & Ranta, P. 2012: Teoksessa Ryttäri, T., Kalliovirta, M. & Lampinen, R. Julkaisijat Suomen ympäristökeskus ja Luonnontieteellinen keskusmuseo. Tammi. Helsinki. Toivonen, H. 2019: Cyperaceae. Retkeilykasvio 5. p. Käsikirjoitus.
Pinkka oppimisympäristö: Kumpulan kasvitieteellisen puutarhan maantieteellinen osasto - Suomi
Monivuotinen, kapealehtinen, löyhästi mätästävä tai yksittäisversoinen, pitkäjuurakkoinen korkea ruoho.
Pinkka oppimisympäristö: PBIO-178 Suomen uhanalaiset kasvit - Carex-Cypripedium
Pinkka oppimisympäristö: BIO-515 Etelä-Suomen putkilokasvit - Cakile-Carex
Sarojen kasvutapa vaihtelee yksittäisinä versoina kasvavista tiiviisti mätästäviin, monilla lajeilla on hyvin kehittynyt maavarsi, ja ne voivat muodostaa laajoja klooneja. Varsi on haaraton, lehdekäs, tav. kolmesärmäinen. Lehtitupen suulla on kalvomainen kieleke. Kukinto on tähkä tai tähkämäinen, mykerömäinen tai röyhymäinen kerrannaiskukinto, osakukinnot ovat tav. tiheitä tähkiä. Kukka on tähkäsuomun suojassa, kehätön, hedekukka on kolmeheteinen, emikukka pullomaisen esilehden, pullakon ympäröimä, kaksi- tai kolmeluottinen, pullakon kärjessä on usein kapea suuota. Hedelmä on pullakon sisällä kypsyvä, litteä, kolmesärmäinen tai liereä pähkylä. Risteymiä tavataan eräissä sararyhmissä suhteellisen yleisesti. Useimmiten risteymät syntyvät samaan sektioon kuuluvien lajien kesken. Risteymät ovat tav. tuntomerkeiltään kantalajiensa väliltä, kuitenkin usein näitä kookkaampia. Risteymien pullakot ovat tav. tyhjiä, eli siemeniä ei kehity. Eräissä ryhmissä risteymät ovat fertiilejä, tällöin syntyy monimutkaisia risteymien ja takaisinristeymien ryhmiä. Sarojen määritys on helpointa aloittaa alla olevalla kaavalla. 1 Kukinnossa vain yksi tähkä YKSITÄHKÄISET 1 Kukinnossa vähintään kaksi tähkää >2 2 ( 1) Tähkät samanlaisia tai ainakin toisiaan suuresti muistuttavia >3 2 Tähkät erilaisia, emi- ja hedekukat pääosin eri tähkissä >4 3 ( 2) Luotteja kaksi, pullakot ja pähkylät tav. litteähköjä YHTÄLÄISTÄHKÄISET, KAKSILUOTTISET 3 Luotteja kolme, pullakot ja pähkylät kolmesärmäisiä tai liereitä, tupet ja kukinnot usein voimakasvärisiä VALEYHTÄLÄISTÄHKÄISET, KOLMELUOTTISET > Carex hartmaniorum 4 ( 2) Luotteja kaksi, pullakot ja pähkylät litteähköjä ERILAISTÄHKÄISET, KAKSILUOTTISET
Kukinto on 3–10 cm pitkä, kolme–kuusi -tähkäinen, tav. nuokkuva. Tähkät ovat 15–35 mm pitkiä, liereitä. Ylin tähkä on joskus hieman nuijamainen ja sen tyvellä on muutama hedekukka. Alemmat tähkät ovat emikukkaisia. Tähkäsuomut ovat pullakon pituisia (2–3 mm), tummanruskeita, tav. hyvin lyhytotaisia, keskisuoni on vaalea. Alin tukilehti on kukintoa lyhyempi, litteä.
Pullakot ovat 2–3 mm pitkiä, munanmuotoisia, nystyisiä, selväsuonisia. Suuota on hyvin lyhyt, kaksihampainen.
Rannoilla, kosteilla niityillä, lettosoiden reunuksilla, ojissa, kalkinvaatija.
Pykälä, J. & Ranta, P. 2012: Teoksessa Ryttäri, T., Kalliovirta, M. & Lampinen, R. Julkaisijat Suomen ympäristökeskus ja Luonnontieteellinen keskusmuseo. Tammi. Helsinki. Toivonen, H. 1998: Cyperaceae. – Retkeilykasvio. 4 p. Luther, H. 1936: Carex Hartmani Aarno Cajander från Ab Lojo. – Memoranda Societatis pro Fauna et Flora Fennica 11: 230. Pykälä, J. 1991: Patukkasara (Carex hartmanii) Lohjan kunnassa. – Lutukka 7(2): 49–52.
Pinkka inlärningsmiljö: IPS-178 Finlands hotade kärlväxtarter - Carex-Cypripedium
Creative Commons erkännande, icke-kommersiell 4.0